–Vi börjar med ett miljömysterium. –Men det är inte vrakdelar.
En fiskdöd har slagit till vid Sebastian Inlet State Park.
Enorma mängder död fisk driver in mot kusten.
–...vad som kan ha orsakat fiskdöden. –Fem tusen koltrastar föll från himlen.
Cirka två miljoner individer av samma art.
Två miljoner fiskar här vid Chesapeake Bay...
...och sa att fåglar föll från himlen.
Forskarna vet inte vad som orsakat deras död.
De här händelserna rapporterades på nyheterna.
Men det som här berättas kom aldrig till folks kännedom.
Titta till vänster.
Där ser du filmklippen som du kan kommentera.
–Okej, det låter bra. –Vi tar det från början.
Okej.
Jag heter Donna Thompson. Jag läste kommunikation vid American University–
–och jag skulle rapportera om festligheterna den 4 juli 2009.
Det här är första gången jag uttalar mig offentligt om katastrofen.
Jag var där.
Hur är det med dig? Donna?
–Ja... –Orkar du? Kan vi fortsätta?
Förlåt, jag trodde inte att det skulle vara så svårt att prata om det.
Säg till när du är beredd. Du kan fortsätta där du vill.
Jag heter Donna Thompson.
I tre år har jag och några andra försökt berätta om–
– det som hände i Claridge i Maryland den 4 juli 2009.
Men ibland räcker orden inte till.
Men tack vare sajten govleaks.org–
–har alla digitala inspelningar från den dagen gjorts tillgängliga.
Alla inspelningar som hade konfiskerats.
Jag vet inte om nån kommer att titta på det här.
Jag vet inte om nåt kommer att hända mig för att jag lägger ut det–
–men jag vet att jag inte kan gå vidare med mitt liv–
–förrän jag har berättat vad som hände.
Det är svårt att beskriva hurdan stan var förut.
Klockan är sex på morgonen. Det är en underbar dag, vår självständighetsdag.
God morgon Chesapeake.
Jag är er maratonman.
Jag ska sända dygnet runt och jag hoppas att ni är med mig.
Och vad passar bättre en dag som denna än lite hemlandstoner.
Jag brukade åka hit varje sommar med mina föräldrar.
Det är svårt att beskriva hurdan stan var. Det var kul.
Det var här jag åt krabba första gången, hade min första sommarflirt.
Det där är borgmästaren, John Stockman.
Han hade en dammsugarbutik, och en dag fick han alla att rösta på honom.
Och där borta har vi Martin och Helen Wycoff.
De var väldigt socialt engagerade.
Hela deras familj dog den dagen.
God morgon Maryland!
Vänta... förlåt.
Varför kunde ingen tala om för mig att mina byxor var för tajta?
Förlåt, men varje gång jag tittar på de här bilderna...
Det är jobbigt och jag har en tendens att överkompensera.
Jag fattar, du försöker dölja dina känslor bakom humor.
Ni kanske skulle ha bett en skådis lägga på rösten.
Jag måste sluta med det här, jag har redan fått för många klagomål.
Men för er som bryr sig – det var vår egen Aron Copeland.
Det var så spännande. Jag var sommar– vikarie och skulle få intervjua folk.
Det är varje flickas dröm att få bli Fröken Skaldjur.
Jag vill tacka mina föräldrar och min syster Taylor.
God morgon Maryland. Jag heter Donna och det här är Claridge, Maryland.
Här hålls den årliga 4 juli–festen och jag ska vara med er hela dagen.
Jag har den stora äran att inviga–
–Claridges 57:e årliga krabbfrossa.
Det här är kära gamla Claridge. Stan grundades 1903–
–av en fiskare, sägs det. Han gillade området och öppnade en krabbrestaurang.
–Har du förberett dig länge? –Näe.
Claridge har, eller hade, 6200 invånare.
Vi hade en kycklingfabrik, flera restauranger och många turister.
Det här är mitt livs första intervju med borgmästaren.
Vi gjorde den fyra gånger–
–och jag sa att hans hår torkar snabbt eftersom han är flintis.
Ja, det torkar snabbt.
Men folk som kommer hit på besök har det väldigt trevligt.
Då visste jag förstås inget om hans skuld i det som skulle komma att ske.
Det första tecknet på att nåt var fel kom redan sex veckor tidigare.
Det var på nyheterna, men ingen förstod vad det innebar.
Liken av två forskare hittades i Chesapeake Bay i går kväll.
Dödsorsaken är okänd, men kropparna har skador som kan vara hajbett.
Forskarna var oceanografer. De skulle mäta halten av föroreningar i bukten.
Oceanograferna var från Cousteau– institutet och University of Maryland.
De förde en videodagbok–
–som de skickade till Chesapeakes miljöstyrelse.
Det är giftigt och rödalgerna här och här tyder på bakterietillväxt.
Man tror att de lever på näringsämnena i vattnet från kycklingfabriken.
Det är mycket märkligt. Man hör aldrig talas om hajattacker i bukten.
De flesta hajar kan nog vara aggressiva. Var det inte nåt i fjol?
Vattnet i bukten är bräckt och ibland söker sig tjurhajar in i bukten.
Det är olustig. Vi åker ofta ut med båten i bukten.
–vattenanalysen har kommit. –Jaså?
–Vad säger de? –kvicksilverhalten är högre än normalt.
Polysialinsyra, organiska fosfater. PCB, som har varit förbjudet i 20 år.
Endokrina förstörare. Läkemedel. Viagra, östrogen, DDT.
Mer eller mindre allt man kan tänka sig.
–Är det en tjurhaj? –Vet inte.
De brukar inte angripa överkroppen.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
–gifterna följer med strömmen. –Va? Du har så kraftig brytning.
Gifterna följer med strömmen.
Titta, de driver mot den här staden – Claridge.
Det fanns de som var oroliga och det orsakade en del diskussioner i stan.
Din kycklingfabrik dumpar kycklingskit i min bukt.
Det är viktigt att förstå att myndigheterna testar vattnet i bukten.
Det är faktiskt deras ansvar.
Webbsajten stängdes den 5 juli 2009.
Det finns ca 32000 kycklingar i varje byggnad.
De äter motsvarande 4500 kg foder. Det är noga uträknat.
Jag bryr mig inte om vad folk säger om bukten.
Våra barn har alla vuxit upp här kring bukten.
Vad håller domedagsprofeterna på med?
Tjugo miljoner kilo kycklingavföring dumpas i bukten varje år.
Titta, allt det där är bara kycklingskit.
Och här borta, ser ni så nära vattnet vi är?
Kycklingskit. Vatten.
Vi måste tänka på ekonomin.
Först exploaterar vi bukten, sen har vi råd att städa.
Många protesterade mot avsaltningsanläggningen–
–men tack vare den har vi ökat kapaciteten för kycklinguppfödningen.
Anläggningen filtrerade vattnet i bukten–
–så att det blev drickbart och kunde användas i kycklingfabriken.
Alla antog att farliga ämnen filtrerades bort.
Vi vattnar våra gräsmattor och fyller våra pooler.
Och sist men inte minst:
Jag tycker i alla fall att det här är det godaste vatten jag druckit.
Folk tänkte på ekonomin och vattnet, men det var inte det viktigaste.
De gjorde det folk gör mest – ägnade sig åt sina familjer och njöt av livet.
Allt verkade ganska bra.
Gör nåt! Gör nåt!
Var är min? Vad är det som händer med mig?
Jag måste till sjukhus! Hjälp mig att komma till sjukhuset!
...och snart har vi en vinnare.
Jag måste till sjukhuset! Hjälp mig!
Får du med det där? Han kräks.
–Här är linsskyddet. –Är jag i bild nu?
Det här är Jack Abrams. Han var ansvarig läkare på akuten.
Han behandlade mer än 350 patienter den dagen.
Senare samma natt dog han.
Kan du ta av dig skjortan?
Kan du vända dig lite mer? Jag vill att kameran får med allt.
Smittskyddsinstitutet. Gäller det nåt akut? Ett ögonblick.
–Akuten. –Dr Jack Abrams i Claridge, Maryland.
–Vad gäller det? –Vi har ett slags bakteriellt utbrott.
Dr Williams på smittskyddsinstitutet. Ni misstänker ett bakteriellt fall?
– lnte ett. Trettio. – Hur sa?
–Jag har trettio personer i väntrummet. –Vilka är symtomen?
–Alla har blåsor, bölder, sår... –Var?
Ansiktet, halsen, benen. En kvinna har bölder på hela ryggen.
–När började det? –I morse. I dag.
–Vad tror ni att det är? –Jag har inte en aning.
Vi ska gå igenom en lista på relaterade symtom.
Jag har några fler frågor. Har du djuruppfödning? Husdjur?
– Är du mycket i solen? – Inte särskilt.
Mer än vanligt? Mindre än vanligt?
Det gör ont i själva skelettet.
Många har kommit in med liknande symtom.
Det är därför vi gör det. Kan du titta in i kameran och uppge ditt namn?
Jag heter Lamya Jezek. – Vad ska jag säga mer?
Jag ska ställa ett par frågor.
Jag frågade bara om vi skulle åka till en drive–in.
Okej, förlåt. Jag tänkte bara att vi skulle ta nåt i farten.
Inget märkvärdigt.
Det här är polisassistent Paul till vänster.
Han var best man på polisassistent Jimsons bröllop.
De anmälde det första dödsfallet i Claridge kl. 12.42.
Är han skjuten?
–kolla pulsen. –Usch, jag vill inte.
Han är död. Men jag ser inga skottskador.
Det här är SM–1012. Vi har en ung, vit man vid hörnet av Center och Hyde.
Han är död. Skicka ambulans så fort som möjligt.
Finns det nån annan här?
Hej.
Vad säger du, Andrew?
Vi ska till Claridge och titta på fyrverkeriet.
Det här är Alex och Stephanie Talmet.
Han var en ung och framgångsrik tandläkare från Townsend.
Stephanie växte upp i Claridge och jobbade som advokat i Baltimore.
Det där är deras baby.
De hyrde en båt i Wilmington för att se fyrverkeriet i Claridge.
Nu sätter vi fart. Är ni beredda?
–Larmcentralen. –Jag har just sett nåt hemskt.
Jag gick just över till en granne och jag tror att det har hänt nåt hemskt.
–Var är ni? –Herregud, hon blöder...
Jag skulle bara hämta kameran. När jag kom ut på gården...
–Vad har ni för adress? –Jag är hemma.
Och vilken gata bor ni på?
–Hon blöder. Ni måste skicka nån nu! –Var blöder hon?
Skicka nån fort! 114 Maple Street.
Donna, kom hit!
Vet du nåt? Vet du vem det är?
Det är nåt knas med larmcentralen.
Den är överbelastad med samtal. Atlantic hospital är överfullt.
–75 vid St. Alban–kliniken. –Folk köar utanför kliniken vid Dorsey.
Folk pratar om nåt dödligt virus. Tvätta händerna.
Behåll handskarna på.
Om ni kommer västerifrån kör ni upp på Prince Street.
Stanna strax före St. James. På södra sidan.
Det var där kroppen hittades. Adressen är 123 St. James.
Marla Spatafora. Det är riktigt illa. Hon är helt söndersliten.
Vi hittade henne på gräsmattan.
Inälvorna var utslitna och tungan var borta.
–tungan? –Ja.
Vad vet vi om maken, Jason Spatafora?
Jag befinner mig vid brottsplatsen med Jerry, en fiskare från stan.
Ni kände visst mrs Sporafina?
–Spatafora. –Jag ber om ursäkt.
–Vi fick fel namn. –Hon var tystlåten och vänlig.
Är det vanligt med våld i hemmet här? Har ni mycket sånt?
Hur sa?
Jag trodde att det handlade om ett mord.
–Jag försökte härma en reporter. –Nej!
–Det är jobbigt att titta på. –Gör om det där sista.
–Gick jag på för hårt? –Nej då.
Det är konstigt. Som reporter ska man låtsas som om man inte bryr sig.
Du var bra. Du visade inte känslor öppet, men var ändå inte för kylig.
Det var bra.
Alex och Stephanie ger sig av mot Claridge. Beräknad restid ca 7 timmar.
Vi hälsa på mormor och morfar.
Visst är det spännande? Och vi säger inget om mormors frisyr.
Där är pappa. Titta där.
Du måste titta på det här.
Kolla, det är som blåsor.
Det här är Jennifer. Hon använde telefonen för att visa sina utslag.
–Det är... –Åh vad äckligt!
Hon försökte hålla kontakten med sin kompis hela dagen.
Det är ingen som svarar i telefonen. Jag får bara telefonsvararen.
Jag blir så ledsen när jag tittar på de här bilderna.
Mina föräldrar åkte för nån timme sen. De sa inte vart de skulle.
De åkte innan jag hann säga hej då eller fråga vart de skulle.
–Gör det ont? –Ja.
Blir ljudet bra så här?
Okej, jag ska prata lite högre.
Hej. Vad formellt det låter. Vi har hittat en smittad fisk.
Och med hjälp av ett sånt här boroskop–
–går vi in genom fiskens mun.
Häng med.
Då sitter den fast...
Okej... Här ser vi parasitlarver.
–förklara vad det är. –Parasitlarven är en levande varelse.
Fisken sväljer deras ägg och sen kläcks de inuti fisken.
Men jag har aldrig sett nåt liknande förut.
Filmen skickades till borgmästare Stockman. Det besvarades inte.
–Vad sa han? –Det har visst skett ett till mord.
...bara tolv kvarter från mordet på Marla Spatafora. Nu har vi fått veta–
–att kroppen var svårt sargad.
Polisen misstänker tydligen maken.
Det finns visst uppgifter om tidigare misshandel.
Följ oss hela dagen på www.wvbr33news.com.
–Det här kan bli hennes genombrott. –otroligt. Kommer hon att klara det?
Jag måste visa offline–kommentarerna. De undrar om jag ska klara det.
Men de hade rätt. Jag trodde att det handlade om en mordgåta.
–Jag kommer från American University. –college? Jag måste be er att gå.
–Jag ställde inte rätt frågor. –Det kan bli årets största scoop.
–Jag har ett presskort. –Herregud!
I efterhand kan jag inte förstå att jag trodde att det handlade om mord.
Vad det än är kan vi utgå ifrån–
–att angreppet kommer att fortsätta vidare upp på kroppen och körtlarna.
Jag tror att vi har med två olika slags parasiter att göra.
Det är nåt som bokstavligt talat äter sig in i kroppen utifrån.
Vi ser sår och bölder.
Dessutom är det nåt som äter sig inifrån och ut.
Ni måste ta reda på vad fan det är.
Vad är det som händer, John? Mord?
Du vet... Jag har haft fullt upp med omvalet och nationaldagsfirandet.
Jag har varit i kontakt med polisen.
De vet inte ens om det verkligen är mord. Utredningen pågår.
Radio On The Bay är tillbaka. Vår podcast är igång hela dygnet.
Vi har borgmästare Stockman med oss i studion med ett viktigt meddelande.
–Varsågod. –Tack så mycket.
Just nu är det många rykten som cirkulerar och sånt är aldrig bra.
Låt mig berätta lite om vad som pågår.
Vi vet alla att bakteriehalterna kan öka när vädret är varmt.
Och det kan leda till att somliga får matsmältningsproblem eller utslag.
Det är tråkigt, men ett faktum.
Men nu vill jag att ni lyssnar.
Vi kan inte gå runt och jaga upp varandra med helt galna historier.
Det gagnar ingen.
Det här är viktigt. Om man är överkänslig för den typen av bakterier–
–eller om man vill vara särskilt försiktig, ska man bada med måtta.
Bakteriehalten är mycket högre–
–än den är efter ett oväder eller vid jordbruken.
–Ta det långsammare. –utsläpp av konstgödsel i vattnet.
Det är inte alls bra. Det är mycket högt.
Slutet är inte riktigt bra.
Så fort jag har mer information–
–av något som helst slag som bygger på fakta, då återkommer jag till er.
Till Khouri och alla andra önskar jag en glad 4:e juli.
Tack ska ni ha.
Fiskebåt. En mil norr om Claridge.
Håll upp den. Titta vilken bjässe!
–Vad är det där? –Jag har aldrig sett nåt liknande.
Ta bort den! Akta!
–Den bet mig. –Herrejävlar!
Välkomna tillbaka, jag heter George Khouri.
Vi har vår podcast igång dygnet runt. Vi får många samtal, många spekulerar.
Folk vet inte vad de ska tro, men det finns en del teorier.
Är det en djävulskult? Är det droger i luften? Gissningarna är vilda.
Jag tror att det är al–Qaida, eller vad de heter. Det är terrorister.
–Man har ju läst om vaccinationer... –Det är den besprutade maten.
Det svävade ett märkligt moln nere vid vattnet. Det var helt runt.
–...biologisk krigsföring och Iran och för att frige fångarna på Guantánamo.
De svarar inte. Jag får bara telefonsvararen.
Vi sa att vi skulle träffas vid piren. Vi tar oss dit bara.
Så gör vi.
Här har vi några döda fiskar. De är helt stympade.
Stympade.
– Här ser man att tungan saknas. – Ingen tunga?
Fiskarna ser ut som om de har blivit bitna. Det är mycket märkligt.
–Hur så? –Jag vet inte vad som har orsakat det.
Fiskar biter inte varandra.
–Där är hon. –Det här är tråkigt. Får jag?
Nej, nej, nej! Jag vill inte hamna på nätet.
Följande filmsnutt är vattenskadad.
Jag hade inte tänkt lägga ut en nakenfilm på facebook.
–Fast kanske ändå. –Jag kanske blir en kändis.
Säkert.
Det här är från Denise Buttons digitalkamera. Hon spelade softball.
–Ta av dig toppen. –Glöm det.
–Kom igen nu. –Varför ska jag göra det?
Jag vill se hur snygg du är.
Du vet att min mamma inte gillar att vi umgås.
Men du gillar mig.
Men då får du också hoppa i.
–Hur är det? –Kom nu!
Nej, jag låter dig bränna dig på maneterna.
–Haha, jättekul. –Jag menar allvar. Det är nåt här.
Jag är inte så lättlurad.
Det är bara... Vad händer?
Kameran hittades tydligen på stranden en månad senare.
Kropparna återfanns aldrig.
–Vad fint det är här. –Ja, verkligen.
Titta bakom dig. Det är nästan som ett tecken.
–Ett tecken på att du vill ha sex? –sluta. Det är inget sextecken.
–Jo, för mig är det det. –Allt är sex.
När jag tittar på de här bilderna, de här privata bilderna...
De är lekfulla och kära–
–och de har ingen aning om att allt ska förbytas till nåt mörkt och hemskt.
–vänta! Nej, sluta! –Du måste svalka dig lite.
Alex, nej! Kameran! Släpp mig.
Rätt åt dig.
Är det skönt?
Jag fick nåt i munnen. Du vet att du också måste bada?
Och där står du.
För hundra år sen var vattnet helt klart och botten täckt av ostron.
I dag är 40 % av bukten död. Det finns inget kvar.
Menar du att 40 % av bukten är en död zon?
Det var inte tillräckligt tydligt.
Dr Abrams, smittskyddsinstitutet på telefonen.
Be en sjukvårdare köra honom till rum 104.
–Ja? –Ni sa att ni har trettio personer...
Jag sextio personer med blåsor och bölder. Några har fått allergichock.
–Sa ni sextio personer? –...med tungan borta.
Det är mycket på en gång. Har ni gett meticillin?
Det är klart att jag har. Det hjälpte inte.
–Vad menar ni? –Det fortsatte att spridas.
–Hos alla patienter. –Det är allvarligt.
Har ni några nya upplysningar?
Inte för närvarande. Det kan vara många olika saker. Svamp eller bakterie.
Ifjol hade vi ett utbrott av tropisk svamp i Vancouver.
–Den spred sig under tre timmar. –Tre timmar?
Ett trettiotal personer dog. Det var första gången i norra hemisfären.
Jag måste fråga igen. Sa ni att folk blivit av med tungan?
Vänta, har ni inte fått bilderna? – Har du skickat bilderna till dem?
Det ligger bilder i en bilaga. Har ni dem?
Vi är vid sundet i Claridge.
Vi tror att vi har hittat boven i dramat.
Vi tar en titt här borta i labbet.
Här ser vi parasiterna. De har sökt sig till gälarna.
–Herregud. Fy, så äckligt. –Ser du?
Det är en så kallad isopoda, en slags gråsugga.
Det är en av världens äldsta varelser. Den fanns redan under karbon.
–titta. –Vad är det?
–Den har ätit sig genom fiskens tunga. –Tror du att det är en anomali?
–En vad? –Tror du att det är nåt normalt?
Jaså, anomali. Jag vet inte, det kanske är en mutation.
Isopoda borde inte ens förekomma i bräckt vatten. Den här är enorm.
Titta, isopoderna äter upp fisken.
Jag förstår inte. Det är jättekonstigt.
Den här rapporten skickades också till borgmästaren. Det besvarades inte.
Det gör ont. Det smärtar.
Det är nåt som är väldigt fel. Hjälp.
SMS från Amy Tyler, 15 år.
–Helvete! Jag åt nåt konstigt. –Va?
–Jag har nåt skitkonstigt i magen. –Vadå?
Amy? Amy?
–Vad är det som händer? –Du måste se det här.
Vad är det för fel på alla? Där är mr Long.
Alla behöver hjälp.
Hörde du? Titta här. Kolla.
–hjälp mig! –snälla...
De var på en bilsalong. Inom 24 timmar var han sjuk. Det var visst en parasit.
Han nuddade vattnet med fötterna och blev strax därefter sjuk.
Enligt läkarna smittades han av en bakterie som heter vibrio vulnificus.
Hade han överlevt, hade han förlorat både armar och ben.
Ignorera inte skärsår vid bräckt vatten eller på stranden.
Uppsök genast läkare om det blir rött eller om du mår dåligt.
Bakterien kan orsaka hjärtfel, förlust av kroppsdelar och leda till döden.
Det här är benet hos en man som behandlades i Maryland i dag.
Det är en IR–bild av samma infektion. Notera blåmärkena.
Det påminner om vibrio vulnificus, men symtomen är inte riktigt samma.
Sen har folk förlorat delar av tungan.
Vad tror ni?
Stephanie, var är ni? Du svarar inte i telefonen.
Jag har försökt ringa. Jag är på sjukhuset.
Din pappa är sjuk. Han har fått nån hemsk infektion.
Jag tror att de ska amputera hans ben.
Allt är galet här. På riktigt.
Det viktigaste är att ni inte kliver av båten.
Hör du mig? Kliv inte av båten.
Stephanie, kom hit.
–Och en sak till. –kolla båten.
–Jag har fått blåsor... –hämta kameran.
–Många kommer inte att överleva. –filma här på sidan.
Kom ihåg att jag älskar dig. Jag försöker ringa igen lite senare.
Den är tom.
Ser du nån i vattnet?
Vi kan inte utesluta födoämne eller luftburet, men vatten verkar troligast.
Blåsorna ser ut som en slags dvärgbandmask–
–såren skulle kunna vara en mycobakterie eller snäckfeber.
–Det kan vara kolera. –Men det sprids inte så fort.
Om vattnet dessutom är kemiskt förorenat kan nya former utvecklas.
En svampbakterie eller en muterad bandmask.
Jag behöver labbresultaten nu! Och morfin.
–Dr Abrams! –Ja?
Mannen vars ben ni amputerade? Han har det på andra benet nu.
–Ge mig mer morfin. –Vi har miljöskyddsstyrelsen på tråden.
–Vad är det som pågår? –Vad menar ni?
Finns det nåt där som kan orsaka bakteriella utbrott eller mutationer?
Det finns en del föroreningar, alger, jordbruksutsläpp, kycklingspillning.
2002 hade man en liten reaktorläcka. Det skulle inte nå bukten förrän 2014.
–Men det kan ha nått bukten. –dricker folk vattnet?
Nej, vattnet är bräckt.
Men det läcker ut i brunnar och vi har avsaltningsanläggningen.
Tack vare anläggningen kan kycklingindustrin i området växa.
Kycklingarna dricker ca 7500 liter vatten per dag.
Det rörde sig om ca 0,3 liter, så det kan förekomma radium och tritium.
–...läkemedel... –...alger, jordbruksavfall, avföring...
–...en liten radioaktiv läcka. –Och ni varnade inte folk?
Det är inte vårt ansvar att mäta halten radioaktivitet i vattnet.
–testar ni inte vattnet? –Det filtrerade vattnet är godkänt.
–Den betyder mycket för Claridge. –De dumpar flera ton kycklingskit.
Det här är det godaste vatten jag nånsin har smakat.
–Vad gör du? –Ett ögonblick bara.
Jag är stekhet. Jag måste bara svalka mig lite.
–Det är kameramannen Jim Hoyt. –tagga ner, för sjutton.
Det där är enda gången han syns i bild.
Han dog samma natt. Det är han som har filmat nästan allt.
–Guvernörskontoret. –Det här är dr Jack Abrams.
–Jag måste få prata med guvernören. –Han är inte anträffbar.
Sköterskorna bara skyndar förbi. De stannar inte. Såg du?
Men kör fram! De är flera meter framför oss.
–pappa! –sluta tuta!
Snälla, sluta sms: a. Lägg inte ut det på youtube.
Vi har nåt slags sjukdomsutbrott här i Claridge.
Folk dör. Smittskyddsinstitutet jobbar i snigelfart.
Jag ska meddela guvernören så snart han kommer tillbaka.
Gå ut och dokumentera allt och alla. Nej, slösa inte film på mig.
– Kom och sätt dig. – Ingen lyckades ta sig över bron.
Den stängdes av i tre dagar.
Jag har frågat runt, men inte fått reda på vem som beordrade avstängningen.
–Nu är autopiloten på. –Okej.
Gps är en fantastisk grej. Där har de verkligen lyckats.
Fast den vill att jag ska ta nästa höger, vad nu det betyder.
– Vi får gå runt i cirkel. – Inte mig emot.
Donna, FBI är här. Vi får inte lägga ut din blogg.
De vill inte att folk ska börja oroa sig. Chris.
Du vet att de inte kommer att lägga ut nåt. FBI tillåter det inte.
Har du hört talas om yttrandefriheten? Rullar kameran?
Jag heter Donna Thompson.
Jag befinner mig vid det som en gång var platsen för nationaldagsfirandet...
–Hörde du? –Ja. Vad är det?
Vad fan är det där?
Du menar att ni hörde skriken... från vattnet?
Vad sa du? Mottagningen är dålig.
–Ni hörde ljuden från alla håll? –absolut.
Ljudet var svagt, men det var ändå tydligt.
Jag hörde ljudet från alla håll. Det kom långt bortifrån.
Det var väldigt spöklikt.
Man hörde smärtan i deras röster. Det var som skrik.
–Eller rop på hjälp. –Men du visste inte var de var?
Nej, jag visste inte var nån var.
Anrop från hörnet St. James och High market.
En kvinna rapporterar skrik och oväsen från huset mittemot.
–Är det en eller flera? –Vet inte.
Det kanske är en sån där kult som de pratar om på radion?
Du håller vakt.
Polisen! Öppna!
Det är polisen! Öppna!
Jag går in. Hallå?
Hallå?
Jag heter Donna Thompson. Jag står vid platsen för nationaldagsfirandet.
Vi vet inte riktigt vad som pågår.
SM–1012 anropar ledningscentralen! Skottlossning på 352 St. James Street.
Skicka omedelbart förstärkning.
Är det uppfattat?
Ledningscentralen, svara! Skottlossning vid 352 St. James Street.
Är det nån som hör mig? Jag går in. SM–1018 är inne.
Skicka förstärkning!
Jim! Jag går in!
Ljudet har förbättrats i efterhand.
–Vad gör du? –De håller på att då.
–Nej, de dör inte. –titta på dem. De är döende.
–Vad har du gjort, Jim? –De bad mig.
–Vad är det som krälar på dem? –Jag vet inte. Det kommer ur dem.
Det äter upp dem. Det kommer ur dem.
Det kommer ut ur deras kroppar!
–Vad är det där? –tungan är borta. Han kan inte prata.
–Snälla, skjut mig! Skjut! –Nej, du kan inte!
Det är på mitt ben!
Det biter mig!
Vänta! Nej, Jim, det är jag. Paul!
Radiomeddelande till kustbevakningen.
–Det här är Cessna 157. –Varsågod, Cessna 157.
Jag undrar vad det är som händer. Jag vet att vägarna är avstängda.
Nu flyger jag över vattnet och det ligger en helvetes massa död fisk här.
–Död fisk? –Döda fiskar så långt ögat når.
–Kom det nyss? –Från en forskare vid universitetet.
En cymothoa exigua. Vad vet vi om den?
Det är en fiskparasit i ordningen isopoda förekommande i Stilla havet.
Nu har den dykt upp i Atlanten. I fjol hittade man en som var 75 cm lång.
–De trodde att det var en död val. –hittar du på? Det ser photoshoppat ut.
Nej, det är på riktigt.
–Hur kommer de ut i dricksvattnet? –De är ganska vanliga.
–Men hur kan de passera reningsverken? –Kanske som larver?
Nu har vi fler frågor än svar. Ta först reda på vad som hände de två dykarna.
Oceanografernas videodagbok. 3 km utanför Claridge, 16 juni.
Vädret har klarnat och vi ska gå mot Claridge.
Vi ska ta en närmare titt på de här parasiterna.
Se er omkring, visst är det vackert? En av de vackraste havsvikarna–
–och ingen misstänker vad som pågår under ytan.
Hur var det? Var det inte alls jättebra?
–Det var väldigt bra. –En gång till.
Det känns som om jag sitter väldigt konstigt.
Kom hit med kameran så kan vi filma härifrån och visa hur vackert det är.
Ni ser vyn och solen...
Det vackra vattnet.
Man märker inget av hur påverkat hela ekosystemet är.
Man vet inget om mardrömmen under ytan.
Vi ska titta närmare på parasiterna och se vad vi har att göra med.
Vi ska se det med egna ögon.
Vi ser att oceanograferna dök rätt ner i ett stim av fullvuxna isopoder.
Det här är inte några havslöse eller larver.
Det här dödade dem.
Och de unga tonåringarna.
Frågan vi ställer oss är om myndigheterna inte tittade på filmen–
–eller om de valde att inte säga nåt.
Jim? Jim?
Hör du?
Jag hör nåt.
Ja, jag hör.
Det kommer härifrån.
–Hörde du? –Det är som om nån stönar.
Kan du gå närmare mig?
Vad är det?
Vad ska jag göra?
Jag föreslår att ni och personalen lämnar sjukhuset.
–personalen gick för tjugo minuter sen. –Bra. Det var klokt.
–Varför var det klokt? –För att bakterien...
När man väl har fått den i sig... Det är ett under att ni inte är drabbad.
–Jag mår bra. –Det jag menar är...
Det är för sent. Jag råder er att genast lämna sjukhuset.
Folk vrider sig i smärta. Jag amputerar fötter, ben, armar.
–Ska jag bara lämna dem? –Vi förstår det. Och vi beklagar det.
Du måste skaffa hjälp. Kom inte hit, för här kan ingen hjälpa dig.
Jag får ingen hjälp och det ligger döda människor där uppe.
Döda. De bara föll ihop och ingen hjälpte dem heller.
Är det ingen som kan hjälpa? Har du ont i tungan? Det har jag.
Jag är jätterädd. Jag vet inte vad jag ska göra, men jag vill inte lägga på.
Jag vill inte vara ensam.
Kl. 21.03. 4 juli 2009.
Ser du mamma och pappa nånstans?
Det ligger en massa bråte och döda djur i vattnet. Märkligt.
–Har guvernören hört av sig? –Jag har pratat med honom.
Han undrade om vi skulle utlysa katastrofläge. Jag bad om lite respit.
Somliga har inga symtom alls. Och ingen vet om det ens är smittsamt.
Vi har redan isolerat hela området i förebyggande syfte.
Om folk dyker upp i de där rymddräkterna kommer alla att få panik.
Den enda press som är här är den där studenten och hennes blogg är stängd.
Och så får det vara. Du och dina män måste få situationen under kontroll.
Jag förlorade kontakten med dem för en halvtimme sen.
De svarar inte.
Vi har stängt ner alla mobilmaster, men det borde inte påverka er.
Kan inte du komma förbi och hämta mig? Jag vill se vad det är som händer.
Jag är där om fem minuter.
Hur är det?
Jag har aldrig varit så rädd i hela mitt liv.
–Har jag fått bort blodet? –Va? Nej, du har kvar på sidan.
–Vad i...? Vad är det där? –Vad då?
Helvete...
Herregud. Titta på hans ansikte.
Titta på mig. Jag bara springer runt i cirklar.
Om det inte var så fruktansvärt skulle det nästan vara komiskt.
Jag var så sjukt, jävla rädd.
Jag gjorde inga nyheter efter det. Inte förrän jag gjorde den här filmen.
Det där var det sista vi filmade.
Kl. 21.26. 4 juli 2009.
Jag hämtar resten sen när vi vet vart vi ska.
–Vart är vi på väg? –Vad tror du? Jag vet inte.
–Vilket välkomnande. Toppen. –Kan du inte bara...
Det är det mest stillsamma nationaldagsfirande jag sett.
Vi missade fyrverkeriet. Vad är det som händer?
–måste du verkligen filma allt? –Ja, jag filmar bristen på fyrverkeri.
Vi ska visa dina föräldrar att vi var här på icke–festen.
När Alex och Stephanie kom till Claridge hade mer än 700 personer dött.
Och hit kom de med sin lilla baby.
Kan du inte bara sluta filma och hjälpa till att leta efter dem?
Toppen. Jag älskar när du vägrar vara vuxen och hjälpa till.
Vad fan är det där?
–Åh gud... –Herregud.
–Alex... –Vad fan? Hallå?
–Jag vill gå. –kolla!
–Gå inte närmare. Jag vill gå nu. –Vart ska vi gå?
Jag vill inte vara här med ett lik och med Andrew.
Sluta! Rör henne inte.
Kl. 21.53. 4 juli 2009.
En giftsoppa av kemikalier kan orsaka mutationer.
Mängden kycklingspillning i bukten är också alarmerande.
Halten steroider i gödslet kan orsaka 50–60 procentig tillväxt.
I både storlek och mängd.
Det innehåller så mycket steroider att en kyckling blir fullvuxen på 42 dagar.
–I stället för sex månader. –De lever på näringen i spillningen.
Vi har upptäckt att honorna är fem gånger fler än hanarna.
Det kan mycket väl vara en nyutvecklad form.
Det måste vara en muterad version.
En stor applåd till Buzz som har satt fart på saker här.
–dricker folk vattnet? –Jag fick nåt i munnen.
–Hur kan det passera filtreringen? –Som larver?
Avsaltningsanläggningen i Claridge.
–En nyutvecklad form. –...anabola steroider...
–...en muterad variant. –Man hittade en 75 cm lång isopoda.
Jane!
Kan du ringa... Kan du ringa Vita huset?
–Åh gud! –Vad är detta?
Var är vi?
Många hade gått ut på Main Street.
De hoppades väl att räddningstjänst eller ambulans skulle komma.
–De väntade. Och hoppades. –Ska vi gå tillbaka till båten, eller?
–Jag vill ringa polisen. –Du sa själv att vi inte har täckning.
Kan vi leta rätt på ett ställe där vi har täckning och ringa polisen?
Här är det öppet. Vi går hit.
Kom nu, vi går in här och samlar oss.
–Hur är det med Andrew? –Bra. Han sover.
Det här är riktigt läskigt.
Kollar du att det inte finns några döda människor här?
–Det är lugnt. Vi stannar här. –Jag letar rätt på en fast telefon.
Jag går ut på gatan och ser om jag kan hitta nån. En polis, kanske.
Vi kommer att hitta dem.
Det har inte hänt nåt. Vi har bara tappat radiokontakt med dem.
–Om de försöker skoja... –Så får de sparken.
–Det har aldrig hänt förut. –Det måste finnas en förklaring.
Kom igen nu, Lee. Vad är det är?
Sätt på dig säkerhetsbältet. Du sitter i en polisbil.
Som om säkerhetsbältet var det viktigaste nu.
Vems bil?
–Jag tror att det är Jimsons. –Är det han som sitter i bilen?
Jag vet inte. Vem är det som bor här?
–Vad gör han? –vänta. Där är Jim.
–Vad är det med honom? –Det är som om det har hänt nåt.
–Är han full? –försvinn!
Hur är det, Jim? Kom hit.
Kom hit.
Det är nåt som inte stämmer.
–försvinn! –Jim.
–försvinn! –Ta det lugnt.
–Åk! –Kom nu.
Kom och sätt dig i bilen. Jag kör dig till sjukhuset.
–försvinn! –Vi kör dig nånstans.
–Vänd dig inte om. –Alla kommer att dö.
–Jag kommer. –Nej, stanna.
Nej, jag måste hjälpa honom.
–Sitt kvar i bilen. –...och det äter upp en...
Vi kommer att dö allihop. Jag vill inte dö så här.
Ingen ska dö. Kom och sätt dig i bilen.
Kom och sätt dig...
Vänta! Lägg ner vapnet!
Vänta lite, Bill. Jag ska bara hämta Alex.
Alex? Jag skypar med Bill.
Hör du mig, Bill? Vi åkte till Claridge för att träffa mina föräldrar.
–Är ni i en antikvitetsbutik? –Det ligger döda människor överallt.
–Det ligger döda över hela stan. –Kul.
–Menar ni allvar? –Vi menar jävligt allvar.
– Ring polisen. – Inga telefoner fungerar.
–Du måste göra nåt. –Okej. Var är ni?
–Claridge. –Claridge i Maryland.
–Skaffa hjälp! –berätta vad som har hänt.
–Vi vet inte vad som har hänt. –Vad har du på halsen?
–Vad har jag på halsen? –Herregud Alex...
Kl. 00.015 juli 2009.
Jag heter Jack Abrams.
Jag jobbar som läkare på Atlantic hospital i Maryland.
Jag gör den här filmen och hoppas att jag ska få se den nån gång.
Jag ska visa världen vad som hänt här.
Det här är korridoren. Jag är på akuten.
Smittskyddsinstitutet svarar inte i telefonen längre. Ingen hjälp kommer.
Jag tror att jag vet vad folk dör av.
Vi trodde att det var ett slags virus.
Smittskyddsinstitutet behövde en hel armé av hjärnor–
–för att försöka ta reda på det jag har listat ut.
Det är en organism som har tagit sig in i människokroppen.
Blåsorna är ett symtom. Det är inte...
Det var det som förvirrade oss.
Det är en isopoda. Den äter upp deras organ.
Den äter upp dem inifrån. Den äter deras inälvor.
Levern, njurarna, lungorna, vävnaderna.
Det är en snabbt växande organism.
Jag vet inte hur den kan växa så snabbt.
Jag upptäckte de här utslagen för 45 minuter sen.
Jag tänker fortsätta att filma och dokumentera allt jag ser här.
Jag hoppas att nån hittar filmen och visar den.
Snälla, visa den.
Borgmästare Stockman avled av skadorna han fick vid kraschen.
Han hade kunnat överleva, men det fanns ingen räddningstjänst.
Alex! Alex?
–Stephanie! Säg nåt. –Vad är det som händer?
Vad är det som händer?
De är på väg. Hjälp är på väg.
–Du kommer att klara dig. –Det gör ont...
Jag vet, men vi måste ut.
Jag står inte ut.
–Alex... –Ta dem.
–Vad är det med dig? –snälla...
Hjälp mig att göra slut på det.
Alex dog klockan 01.26.
På åtta timmar hade larven han svalde vuxit till en fullvuxen parasit.
Det här är Steve Slattery på Homeland Security. Det gällde Chesapeake Bay.
Ja. Och?
Vi hörde talas om några dykare vars kroppar man hittat i vattnet.
Polisen trodde att de blivit attackerade av en tjurhaj.
De ville utfärda en varning till alla längs kusten.
Men obducenten kom fram till att det inte var hajbett.
–Vad var det? –De visste inte säkert.
Vi skickade frågan till kustbevakningen och katastrofmyndigheten. Inget svar.
–Så vi skickade den till er. –toppen.
Och vad stod det i rapporten?
Det stod att dödsorsaken inte kunde fastställas–
–på grund av den stora förekomsten av parasiter och infektioner.
–Ska jag skicka en kopia av rapporten? –hemskt gärna.
Har jag förstått saken rätt? Två dykare hittas med en massa hål–
–och allt vi vet är att de blivit uppätna av parasiter och infektioner?
–Det stämmer. –Och vi får veta först efter 16 dagar?
Om vi organiserar ett kriscenter utan skäl får vi skit för det.
–Men nu är en hel stad död. –En liten stad. Låt oss vara rimliga.
Hjälp mig! Hjälp mig!
Det är inte så enkelt att sätta allt i rullning.
Ska vi göra en stor affär av ingenting? Stänga stränder, restauranger, fiskeri?
Om folk får veta att vi upprättar ett kriscentrum om en epidemi...
Man måste ha tillstånd från en högre myndighet.
Jag förstår. Tack så mycket.
Var det allt? Okej. Tack.
Vid halv sex kom de in i sina skyddskläder.
De satte hela stan i karantän i tre dagar. De konfiskerade alla kameror.
Isopoderna utrotades genom att enorma mängder klor hälldes i vattnet.
Somliga överlevde och av nån anledning blev de inte sjuka.
Stan nådde en ekonomisk överenskommelse med staten.
Summan vet jag inget om, men tystnad var en del av överenskommelsen.
Jag försökte kontakta Stephanie, men hon ville inte medverka i filmen.
Chesapeake Bay är fortfarande till 40 % en död havsvik.
Myndigheternas officiella hållning är–
–att utbrottet orsakades av det ovanligt varma vattnet.
Det här är Donna Thompson. Klart slut.
Översättning: E Malmberg